![](https://teahtalks.com/wp-content/uploads/2024/07/1e0c92f9e12a79a97262883b4babe0a4.jpg)
Мечтая да тропам с крак,
да кресна и забравя,
да разбия
нечий кораб
и да го гледам как потъва.
Да чуя собствен глас
без да следва
пронизваща вина,
че искам каквото искам
и бягам,
откъдето не желая да стоя.
Цял живот желая,
да упражня
уж свещеното си право
да бъда мен си
из море от плява.
Искаше ми се,
небето с мойте бури
да се съобрази
веднъж,
да напоя звездите
с крадливи страхове,
отнели моя сън.
И ето пак притихвам,
стискайки през зъби
черна жлъч.
Някой трябва да го прави,
ако всичко тъне в разруха
какво ни чака
занапред?
![Теодора Сукарева](https://teahtalks.com/wp-content/uploads/2024/01/Теодора-Сукарева-1.jpg)
Знам, че понякога бурята е преди затишието.
Но все още се чудя, на какво е способно едно сърце,
преди да се свие до пръсване.